En smuk, klar morgen og alt er vel.
Ohøj! Kig op!
Skaf mig en bue.
Se.
Kaptajn! Kaptajn Sinbad!
Se, oppe i luften. Den har noget i kløerne.
Abdullah.
Det skinner som guld.
For besynderlig til at være en albatros.
En allike? De stjæler glitrende sager.
Nej, den er for stor til at være en allike.
Omar!
Din tåbe! Du har bragt ulykke over os alle!
Kaptajn ...
Kast den over bord. Den er ond.
Jeg kan mærke det.
Kaptajn!
I Allahs navn, kast den over bord.
Jeg tror, jeg beholder den.
Sinbad!
- Kaptajn! - Den flår os i småstykker!
Vi kan ikke holde skibet. Det er i vindens vold. Se!
Vi bliver drevet mod klipperne.
Sur sejlet fast! Kap det fri om nødvendigt.
Abdullah!
Allah give mig styrke!
Sinbad!
Marabia.
Det må være Marabia.
Vi er slået langt ud af kurs.
Nej. Den drøm, jeg havde, Rachid. Det er alt sammmen en del af den.
Vi er blevet ført hertil af en mystisk kraft.
Står det ikke skrevet, -
- at en vis mand vil forsøge at virkeliggøre sin drøm?
Det siges, at det er gennem drømme, Allah taler til de dødelige.
- At lade hånt om drømmen ... - Er at lade hånt om Ham.
Kaptajn, han, som går på ild, vil brænde sine fødder.
Kaptajn?
Jeg går i land.
- Javel. Der findes en god havn her. - Så mødes vi der.
Gør, som han siger! Vi sætter kurs mod havnen!
Er du kaptajn Sinbad?
Det er jeg.
Du er også en tyv. Og en tyv er en konge, indtil han fanges.
Det flitterstads, du har om halsen, tilhører mig. Giv mig det.
Ellers mister du din hals.
Du dør, hvis du ikke gør det.
Du stjal det fra min kurer.
Udmærket.
Det er Koura, den sorte prins!
Vi har ventet på dig længe.
Han undslap, Achmed.
Han red ind i byen og undslap. Sultanens vagter hjalp ham.
Men du er uskadt?
Jeg lod byens porte lukke sig for næsen af dem.
Herre, din hånd.
Vi må skynde os, Achmed. Han, som leder efter perler, bør ikke sove.
Sinbad er netop nu hos vesiren. Jeg må høre, hvad de taler om.
Vægge har mus, og mus har ører.
Og jeg har min spion.
Han har svigtet mig én gang, men aldrig to gange.
Din beretning er besynderlig, kaptajn.
Men én ting giver mig grund til at tro på din historie.
Amuletten om din hals.
Den allierer os mod samme fjende, -
- som tragter lige så meget efter den, som jeg gør.
Det er skæbnen, der har ført os sammen. Det vil jeg gerne tro.
Hvorfor?
Vores land plages voldsomt af den ondskabsfulde Prins Koura.
Koura?
Ham, der angreb mig?
Manden er kyndig i sort magi -
- og fast besluttet på at få dette rige i sin magt.
Kom. Jeg har en lige så besynderlig historie at fortælle.
Da vores sultan døde uden arving, -
- lod han mig, sin storvesir, arve to ting.
De er begge en del af en stor, mægtig hemmelighed.
Hvad er det for to ting, du taler om?
Det skal du få at se.
Her er den første.
Disse billeder beretter om en legende, der endnu ikke er fuldbyrdet.
Der er meget lidt af dem tilbage, for da sultanen opgav ånden, -
- og jeg hastede herned for at læse hemmelighederne, -
- blev dette rum opslugt af en stor ildkugle.
Ilden tog mit ansigt -
- og efterlod de få afsvedne billeder, du ser her.
- En ildkugle? - Det var Kouras værk.
Du omtalte to ting, der gik i arv til dig.
Her er den anden. Noget ilden ikke kunne ødelægge.
Et symbol. Et tegn. En gåde.
Og det siges, at gåden vil blive løst, -
- når denne og den, du har om halsen, -
- føres frem for en stor vismand, der bor i et tempel med mange ansigter.
Og stadig er den ufærdig.
De passer perfekt.
Der ser du, jeg havde ret. Det er skæbnen, der har ført dig hertil.
Men det er stadig en gåde.
Disse? Dette?
Skulle de være nøglen til en stor og mægtig hemmelighed?
Hvilken hemmelighed? Hvad vil blive åbenbaret?
Magt. Uindskrænket magt.
Magt til at frelse dette land fra Kouras onde ærgerrighed.
- Hvis den kom i hænderne på Koura ... - Den tanke piner mig konstant.
Hvis Koura skulle opnå uindskrænket magt over dette land, -
- ville frihed og lykke være tabt.
- For evigt. - Uindskrænket magt?
Jeg beder til Allah, men han hører mig ikke.
Så må du og jeg sørge for at løse mysteriet før Prins Koura.
Hvis Allah er med os.
En del af løsningen må findes her.
Jeg ser et skib. En lang rejse.
- En ø. - Og disse uhyggelige symboler.
De kan kun være et varsel om død.
Eller store rigdomme måske. En forsvunden skat.
Måske betyder de slet ingenting.
Jo mere jeg studerer det, jo mere forundret bliver jeg.
Guldtavlerne så. Hvad med dem?
Der findes en tredje del, der endnu ikke er fundet.
Den må findes, ellers vil vores land blive hjemsøgt i al evighed.
Men hvordan finder vi den tredje?
Vesir ... Ser du det ikke?
Meridianbuen. Og der er sandbanker, en ø.
Det er et kort, storvesir. Et søkort.
Og du er kaptajn.
Allah være lovet!
Du kan godt gå igen.
- Er det et skib eller et kloster? - Vi sejler ud med tidevandet.
Hun fik kun taget to slør af!
Hvis vindene er med os, burde vi nå hertil, før Venus stiger.
Og så følger vi Orion ind i ukendt farvand.
- Hvorfor stirrer du på mig? - Tror du på skæbnen?
- Det er den, der har ført os sammen. - Muligvis.
Og med Allahs hjælp bliver sejren vores.
Der findes et gammelt ordsprog, jeg holder meget af.
"Stol på Allah, men bind din kamel fast."
Det er Kouras spion. Hans vagthund.
Hurtigt, hurtigt!
Dér!
Den har muligvis allerede afsløret os.
I den almægtiges navn, hvad var det?
Kouras skabning. En levende homunculus.
Den agerer hans øjne og ører. Og med den -
- ved han lige så meget som os.
Så bliver det et kapløb. En duel.
Vi leder efter en ø. Et ultimativt bestemmelsessted.
Han vil også lede efter den.
Skaf mig et skib og en kaptajn, der er til at stole på.
Han skal være klar til at sejle, når tidevandet går ud.
Så er det godt!
Fantastisk. Du er endnu bedre, end man siger, du er.
Det er dig, der er Sinbad, ikke? Kaptajn på skibet ud for kysten?
Jeg er Hakim. Jeg ejer dette prægtige etablissement.
Jeg ønsker at hyre dig.
- Beklager, jeg stævner snart ud. - Det er kun en lille opgave.
Den tager ikke længere tid end at drikke en kop kaffe.
Lad mig nu tale ud. Det tager kun et øjeblik.
Det er kun en lille opgave. Dette er min søn, Haroun. En værre døgenigt.
Du får 200 guldstykker for at tage ham med dig.
Tage ham med mig?
- Han kan end ikke bruges som ballast. - 300 guldstykker.
Du kan ikke holde to meloner i én hånd, og jeg kan ikke udrette mirakler.
Skynd dig, skynd dig.
Kom og sid ned.
- Pigen dér ... - Hende? Hun er en værdiløs slave.
Men kan du lide hende? Falder hun i din smag?
Hun er din.
Jeg giver dig hende gladeligt. Sammen med min søn og 400 guldstykker.
- Hvad er dit navn? - Margiana.
Det tegn.
- Hvordan har du fået det? - Jeg har haft det, siden jeg var barn.
- Ondskabens øje. - Nej, nej.
Det er tatoveret på.
- Måske er det et godt tegn. - Det holder onde ånder væk.
Du har ikke andet at fortælle mig?
Hun er velskabt. Ikke dejlig fed, som jeg foretrækker dem.
Men i mørket kan et bomuldsfrø ikke skelnes fra en perle.
- Hun falder i min smag. - Gør hun? Så er det en aftale.
Pigen, min søn og 400 guldstykker.
- Allah vil tilsmile dig. - Han ler nok snarere ad mig.
Før dem til mit skib.
Skal ske.
Besynderlig rejse.
- Storvesir! - Se, hvad der kommer om bord.
Salaam alaykum.
Jeg har hørt, guld kan stige en mand til hovedet. Men det her?
- Kast los. - Kast los!
Kast los!
- Hejs sejlet. - Sejlet!
Der er god vind, kaptajn.
Ja. God vind og dejligt vejr.
Hver rejse har sin egen charme.
- Du ved, hvad der forventes af dig? - Ja, herre.
Om få øjeblikke vil Sinbads skib runde forbjerget på vej til havs.
Følg efter ham, kaptajn. Forsigtigt, listigt.
Hold ham altid lige inden for synsvidde.
Den, som er tålmodig, skal få.
Tænker du det samme som jeg, Rachid?
En ø, kaptajn. Hvis den ligger her, kan det kun dreje sig om ét sted.
- Lemuria. - Lemuria?
Den sagnomspundne ø. Søfolk har ledt efter den i århundreder.
Den er alt, hvad der er tilbage af et kæmpe kontinent, der er sunket i havet.
Den er hjemsted for farer og død. Det siges ...
At den, som frygter det ukendte, vil blive bange for sin egen bagdel.
Så er det altså bestemt. Vi leder efter Lemuria.
Det er vores kunnen mod døden.
For en dusør. Finder vi denne ø, venter der hver mand en stor belønning.
Er I med mig?
Mod Lemuria!
Og mod en flot findeløn!
- Om det så fører os lukt i helvede? - Vi er ikke til salg, kaptajn.
Kun for penge.
Jeg advarer jer. Der er ikke råd til slendrian.
Hver og en må tage sin del af slæbet og mere til.
Der er jo vand overalt!
- Vi er på havet! - Den dreng er et geni.
Jeg husker min fars butik, og min far kom op ...
Far! Det her var hans ide, ikke?
En lille rundtur i havnen for at blæse spindelvævene væk?
Godt nok. Havluften er dejlig, spindelvævene er væk.
Nu kan vi godt vende hjem.
Beklager. Vores kurs er fastlagt.
- Du må tage med hele vejen. - Hele vejen?
Nå, det kunne vel være værre. Et par dage væk hjemmefra er ikke at foragte.
Et par uger?
En måned?
- Mere end en måned? - To, tre år måske.
To eller tre år? Til den tid er jeg jo en gammel mand.
- Vis mig min kahyt, så jeg kan sove. - Ingen kahyt. Du sover med de andre.
Hvis du vil have mad, må du arbejde.
Arbejde? Arbejde?
Det her er forfærdeligt!
Haroun.
Du går omkring på dækket som et dyr i et bur.
Du er ellers så glad for hashish. Du burde tage det mere afslappet.
- Du får udkigstjansen. - Udkigstjansen?
Det går bare ud på at sidde ned og holde godt øje.
Sidde ned og holde øje? Fint.
Haroun ...
Deroppe.
Det er der, du skal sidde.
Jeg glemmer, jeg har selskab. Det må du undskylde.
Nej, nej. Det er mig, der bukker. Du er min gæst.
- Men jeg er din slave. - Slave? Rejs dig op.
- Du ejer mig nu. - Ejer jeg dig?
Intet menneske har ret til at eje et andet menneske.
Du er fri nu.
Du tilhører kun dig selv.
På mit skib skal du ikke bukke og skrabe for nogen. Er det forstået?
Godt. Jeg skal skifte tøj.
Skaf mig noget at drikke.
Så er du sød.
- Sover du herinde? - Naturligvis.
Kaptajn Sinbad! Sinbad!
Ja?
Haroun har set lys i horisonten.
Derovre.
- Et skib. - Følger det efter os?
- Hold denne kurs. - Javel.
Hvis det stadig følger os ved daggry, så ved vi besked.
Det er Koura.
Ja.
- Jeg burde vende om og sænke ham. - Hvis han ikke sænker os først.
Sinbad har sendt flere pirater til havets bund, end jeg kan tælle.
Der står meget på spil, min ven. Vi må fastholde vores forspring.
Med sådan et skib? Vi kan ikke holde overtaget til evig tid.
Men hvis du kan overliste ham ...
Kahytten er pæn og ryddelig. Du besidder alle kvindelige dyder.
- Ja, dem alle. Undtagen én. - Hvilken er det?
Nysgerrighed. Du har ikke spurgt, hvorfor du er med på denne rejse.
Jeg er kun lige blevet en fri kvinde. Slaver stiller ikke spørgsmål.
Jeg er glad for at være med.
Vi bliver forfulgt, jaget som dyr. Og jeg må ryste jægeren af.
- Hvem forfølger os? - En mand.
En hæslig vampyr af en mand.
Han er en af grundene til, du er her. Ham og tegnet i din hånd.
Men hvorfor? Hvorfor?
Jeg ville ønske, jeg vidste det.
Vær forsigtig.
Vi leder ham ind i dette område med tæt tåge.
Der er skær nok til at splintre en forstavn eller flække en køl.
Men leder du ham derind, løber du samme risiko selv.
Ikke helt. Jeg har sejlet i dette farvand før. Ikke, Rachid?
Én gang før.
Lad kæderne gå!
Hvordan kan han se at styre skibet? Det er forskrækkeligt.
- Hvordan kan han se noget som helst? - Kaptajnen behøver ikke kunne se.
Han føler sig vej frem.
Kast anker!
Ikke endnu. Følg efter det skib!
Og fortsætte ind i det her? Vi går på grund.
- Kaptajn Sinbad kan godt sejle her. - Så må han have et søkort, han følger.
- Tre grader mod øst. - Javel, kaptajn.
Allahs vilje ske.
Den er levende! Den bevæger sig!
Den er levende! Den er levende!
I Allahs navn! Søkortet!
- Den har taget søkortet! - Glem det. Bekæmp den med ild.
Vend tilbage. Vend tilbage.
Vend tilbage.
Hun sank. Lige ned på havbunden.
- Umuligt. Træ flyder da. - Harpunen var lavet af jern.
- Den tog søkortet. - Men jeg har stadig kursen.
Herinde.
Vend tilbage ...
Vend tilbage.
Vend tilbage ... Vend tilbage nu.
Vend tilbage!
Til ham, som gav dig liv. Vend tilbage!
Vend tilbage ...
Herre?
Herre.
Dit ansigt ... Det er blevet ældre.
Herre, du er syg.
Du så det hele.
- Jeg kom, da jeg hørte dit skrig. - Så ved du det altså.
- Jeg ved nok, herre. - Ja, ja ...
Du vil dø, hvis du bliver ved.
At påkalde mørkets dæmoner har sin pris.
Og hver gang jeg påkalder dem, fortærer det en del af mig.
Kom, Achmed. Der er ingen tid at spilde.
Hal den om bord! Forsigtigt, forsigtigt.
Dit sværd.
Få os på rette kurs igen, kaptajn.
- Holder kaptajnen af lutspil? - Meget. Spil en melodi for mig en dag.
Det var jo det, jeg gjorde.
Land i sigte!
Lemuria.
Hvor skæbnen vil give os et svar.
- Vi går i land ved daggry! - Og må heldet være med os.
Kaptajnen fortæller, at vi er på rette kurs nu.
Men at det ikke er muligt at overhale Sinbad?
Det er lige meget. Jeg havde forudset den mulighed. Jeg er forberedt.
Alrunerod og nogle kemikalier, mere skal der ikke til.
Nej! Smid ikke sten i den brønd, du drikker af.
Vover du at trodse mørkets dæmoner?
Jeg har set dem dræne din styrke.
Her. Se, hvad de har gjort ved dig allerede.
Hvis du bliver ved, vil du dø, inden rejsen er omme.
Har du ikke tillid til mine evner? Snart vil vi sejre, Achmed.
Mit liv, mit blod skal skabe liv.
Vær ikke bange, Achmed. Den er vores ven.
Kom her.
Du skal finde Sinbad, min lille ven. Find ham for mig.
Magi lutrer sjælen, Achmed.
Natten med sine ører og dagen med sine øjne.
Kom med i land.
Der er nogen, der bevæger sig.
Nogen, der gør tegn til os.
Jeg havde ikke ventet, at du ville melde dig frivilligt.
Enhver slags landjord gør disse ben godt.
Selv farlig landjord?
Farlig? Du sagde ikke noget om, det ville blive farligt.
Du spurgte ikke.
At nå denne kyst er værd at fejre.
Send dem tilbage til skibet og sørg for, alle får vin at drikke.
Jeg ved, du synes, vi skal drage af sted alene. Men bare os to?
Vi kommer ikke til at savne beskyttelse, Achmed. Det gør vi ikke.
Stop!
Se, Sinbad!
Har modet forladt dig?
Mig? Nej da. Mit hjerte svulmer af mod.
Men mine ben er nogle krystere.
Som skrevet står: Et tempel med mange ansigter.
Det alvidende orakels tempel.
At tænke sig, at jeg skulle stå her. Vi må opsøge den store vismand.
- Er det oraklet? - Nej, en vagt.
Vogteren, som vi bør melde vor ankomst til.
Jeg medbringer et symbol.
Et tegn fra Marabias sultaner.
Vi søger ydmygt foretræde hos det alvidende orakel.
To guldtavler, der passer sammen som én.
To tavler bringes i lyset frem, men en tredje er i mørket gemt.
En tredje?
I finde må et sidste sted og stige ret i jorden ned.
- Han taler i gåder. - Et kapløb både tabes og vindes kan.
Og i hælene på jer er den sorte, onde mand.
Djævelens afkom, næret af sorte mælkedråber, i menneskeskikkelse.
Klædt i silkekåber.
Skæbnen, skæbnen.
Skæbnen er usynlig og dog synlig, og mennesker skjuler sig i gru.
Men dens vande har jer mærket som regnbuens bro.
Skæbnen er et sted, hvor både godt og ondt har hjemme.
Men det er denne lighed, der udligner deres magt.
For det er netop de dødeliges gerninger, -
- der kan bringe vægtskålen til at synke.
Og da skal verden forstå og I ligeså, -
- hvilken vej skæbnen har bestemt, I skal gå.
Gå!
Gå nu!
- Gå? - Gå nordpå.
Nordpå til øde egne, hvor hedninge lurer alle vegne.
Her står en mangearmet gudinde.
Og her skal alle ubudne gæster døden finde.
På det hellige sted, -
- for menneskeøje skjult, findes den tredje guldtavle, -
- der drejer skæbnens hjul.
Gå nu.
Gå nordpå ... Gå nordpå ...
Tilbage! Løb tilbage!
Kom så! Herned! Derind!
Kaptajn!
Indgangen er blokeret!
Farvel, Sinbad.
Måske er det vores skæbne at blive levende begravet.
Mennesket må tage skæbnen i sine egne hænder.
En levende hund er bedre end en død løve.
Rachid, din bue.
Tag jeres turbaner og skærf og lav et stærkt reb.
Jeg vidste, vi ville gå fra forstanden hernede.
En pil. En lige og sikker pil.
Et stærkt reb.
Kom så, folkens. Stol på Allah.
Men bind din kamel fast.
Gør, som han siger. Jeres turbaner og skærf.
Skynd jer!
Det skal være stærkt.
Stærkt.
Godt, godt.
Rachid.
Sinbad, du gjorde det!
- Jeg er den letteste. - Men jeg er den mest dumdristige.
- Forsigtig, kaptajn. - Det går for stærkt.
Op med dig.
Kom så, kaptajn.
Sinbad, pas på!
Hvad er der i vejen, herre?
Kom op med jer, alle sammen. Margiana først.
De er på vej nordpå.
- Det er, som oraklet sagde. - Der venter os en sej klatretur.
Hvad skal der ske, herre?
De vil ofre os til deres levende gud. Gør det ikke!
Oh, mægtige Kali. Mægtigere end du er jeg.
Vis mig ærbødighed!
Dans! Dans for mig!
Stop!
- Achmed ... - Herre?
Jeg bliver her og rådslår mig med deres guddom. Gå.
Gå nu.
På det hellige sted, for menneskeøje skjult, findes den tredje guldtavle.
Den tredje tavle er her et sted. Og jeg vil finde den.
Jeg vil finde den!
Jeg vil have min vilje!
Koura!
Så mødes vi igen.
- Til døden. - Til døden.
Til døden, Kali. Død over vores fjende.
Nej, vent! Gør det ikke!
Hold jer væk!
Pas på!
Den tredje tavle.
Her står det skrevet, -
- at Skæbnens Kilde ligger nær herved.
Ja. Hvor guderne tilsmiler de dødelige.
Men jeg opsøger ikke det hellige sted tomhændet.
For det står også skrevet, -
- at den, som nedsænker disse tavler i kildens vand, -
- skal gives følgende:
Ungdom.
Et mørkets skjold.
Og det bedste af det hele: En krone af ufattelig rigdom.
Det er min skæbne at få alt dette.
Men jeg frygter, jeres skæbne er her. Har I ikke skændet deres helligdom?
Må Allah være jer nådig. Her skilles vore veje.
Deres rejse er forbi og min ligeså. Vend tilbage til skibet, Achmed.
- At høre er at adlyde, herre. - Lad mandskabet gøre klar til afgang.
Javel.
De tror, hun er en af deres egne. En gudinde. Vi er reddet.
Nej, hun er udvalgt af deres enøjede gud.
- Sinbad! - Margiana!
Vesir, tag masken af.
Vis dit ansigt!
Sinbad!
Ind i tunnelen! Denne vej!
Rachid, derover.
Vesir, derind. Vi må finde Margiana.
Giv mig styrke!
Margiana? Margiana?
Skæbnens Kilde. Det sidste sted.
Margiana ... Kom.
Fulgte du efter mig og ikke Koura?
- Så har han vundet kapløbet. - Kapløbet måske.
- Og skatten? - Ikke skatten.
- En krone af ufattelig rigdom ... - Jeg fortryder intet.
Forskrækkede jeg dig? Margiana?
Det sidste sted.
Ungdommens energi er atter min. Du kommer for sent, Sinbad.
Mørkets skjold, en krone af ufattelig rigdom. Dem kan jeg tage fra dig.
Oh, mørkets guder og dæmoner! Fri mig bestandigt for denne fjende, -
- som står mellem mig og min skæbne! Jeg beder jer!
- De hører dig ikke, Koura. - Jeg tigger jer!
Dræb ham!
Knus Sinbad!
Det er, som oraklet spåede.
Det gode og det onde i evig tvekamp.
Det spåede også, at det er de dødeliges gerninger ...
Der kan bringe vægtskålen til at synke.
Rachid!
Sinbad!
Nej!
Åh nej!
Og nu, Sinbad ...
- Nu er mørkets skjold mit. - Jeg ser ikke noget skjold.
Det kommer du til.
Se godt efter, Sinbad. Det, du ikke kan se, kan du ikke dræbe.
Det må jeg give dig, kaptajn.
Du fægter formidabelt, men dine øjne forråder dig.
For nu kan du overhovedet ikke se mig.
Trods al din styrke er du hjælpeløs.
Hjælpeløs som et barn.
Jeg kan dræbe dig når som helst, kaptajn. Når som helst.
Er jeg her?
Eller lige ved siden af dig?
Nej ...
Du kan ikke dræbe mig. Men jeg kan udslette jer alle sammen.
Sinbad!
En krone af ufattelig rigdom.
Deres Majestæt.
Er De ikke den sande og retmæssige arving til Marabias trone?
Og har Allah ikke ladet denne -
- komme mig i hænde fra Skæbnens Kildes forunderlige vand, -
- for at jeg kan anbringe den på Deres hoved?
Allah den nådige være lovet.
Jeg forstår det ikke. Sinbad, hvorfor gjorde du det?
Du gav afkald på et kongerige, ufattelige rigdomme. Hvorfor?
Jeg skatter friheden højt. En konge er aldrig rigtig fri.
Han kan end ikke selv vælge, hvem han vil giftes med.
Kaptajn! Kaptajn!
Er jeg ikke en fuldbefaren sømand nu?
Jo. Men bind dig fast med rebet.
Bare rolig. Jeg stoler troligt på Allah.
Men bind din kamel fast.